(untitled) (Економіка і регіон/ Economics and region, 2018)
Метою статті є оприлюднення пропозицій з удосконалення міжнародних норм подання інформації про землю (земельні ділянки) у фінансовій звітності. З метою підвищення якості релевантної інформації про земельні ділянки для користувачів (інвесторів і кредиторів) запропоновано вдосконалити міжнародні стандарти фінансової звітності наступним чином: виходячи з унікального характеру землі (нерухомості) як виду активів суб’єктів господарювання, ввести до мінімального переліку статей Звіту про фінансовий стан статтю «Land» (або «Land and buildings»), до якої включати усі землі (або землі і будівлі), що займає власник й здає в оренду, крім земель (або земель і будинків), що утримують для продажу, із відповідними загальними моделями оцінки. Тобто запровадити у Звіті про фінансовий стан групування довгострокових матеріальних активів не за цільовим призначенням у формі статей «Property, plant and equipment» і «Investment property», а з виокремленням видів ресурсів (активів). Але з вимогою деталізації у Примітках вартості земельних ділянок, що займає та здає в оренду власник. Враховуючи, що вартість земельних ділянок не амортизують, запропонувати для балансової оцінки земельних ділянок, що утримуються з метою довгострокового використання, застосовувати fair value model, яку зараз згідно міжнародних стандартів дозволено обирати обліковою політикою лише щодо інвестиційної нерухомості. Враховуючи принципову важливість для інвесторів і кредиторів класифікації активів у Звіті про фінансовий стан на поточні і непоточні, зокрема для визначення показника «Working capital», відображати утримувані для продажу земельні ділянки у частині поточних активів, але at the net realisable value.