(untitled) (Збірник наукових праць Галузеве машинобудування будівництво, 2020)
Розроблено склади лужно-мінеральних в’яжучих на основі відходів глиноземного виробництва із застосуванням фізико-хімічних методів дослідження. Вивчено процеси твердіння лужно-мінеральних в’яжучих і бетонів на їх основі. Установлено, що просочення гарячим розчином CaCl2 прискорюють термін твердіння. Визначено, що умови твердіння істотно впливають на фізико-механічні властивості й формування структури лужно-мінеральних в’яжучих і бетонів. Доведено, що лужно-мінеральні в’яжучі на основі алюмосилікатних відходів тверднуть у різних умовах. Продуктом їхньої взаємодії є високоміцні, довговічні та водостійкі алюмосилікати, гідросилікати і гідроалюмосилікати. Приготовлено суміші з різним співвідношенням в’яжучого й заповнювача (від 5:1 до 1:5), виготовлено зразки й після термічної обробки виконано випробування за стандартною методикою. Результати випробувань підтвердили, що розроблені в’яжучі дозволяють одержати дрібнозернисті бетони із середньою густиною в сухому стані 1815 – 2311 кг/м3, межею міцності при стисненні 15 – 28 МПа. Досліджено властивості золошлаків котлів із циркуляційним киплячим шаром. Установлено, що при твердненні цементно-золошлакових смішей протягом 60 діб не утворюються шкідливі новоутворення типу гідроалюмосульфатів кальцію. У дослідженнях використовували портландцемент ППС 500 Н, пісок з модулем тонкості М = 1,05, гранітний щебінь фракцій 5 – 10 мм, пластифікатор «Fluid Premia-196». Дослідження здійснювалися з використанням математичного планування експерименту. При вивченні стійкості до замерзання-відтавання застосовували дилатометричний метод, а для критерію пористості – водопоглинення у вакуумній камері. Зазначено, що зі збільшенням ступеня заміщення піску золошлаками міцність бетону знижується на 3 –10% порівняно з бетонами, що не містять шлаку. У результаті досліджень визначено оптимальні важкі бетонні композиції із застосуванням золошлаків ТЕС.